Šalmaj
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a7/Woman_playing_bass_Shawn%2C_Tobias_Stimmer.jpg/140px-Woman_playing_bass_Shawn%2C_Tobias_Stimmer.jpg)
Šalmaj je dřevěný dechový nástroj s dvojitým plátkem (strojkem) a kónickým vývrtem. Je předchůdcem hoboje a anglického rohu. V mnoha zemích přetrval v rozličných podobách do současnosti a je hojně využíván v tradiční lidové hudbě, např. dulzaina (příp. chirimía) ve Španělsku, xirimia, dolçaina, gralla, tible či tenora v Katalánsku, charamela v Portugalsku nebo ciaramella v Itálii.
Etymologie
Slovo šalmaj pochází přes německé Schalmei a starofrancouzské chalemie či chalemel (ve významu „píšťala“) z pozdně latinského calamellus. To je zdrobnělina od slova calamus, které znamená „rákos, stéblo“ a přeneseně právě i „píšťala“.[1] Její jméno může vycházet i z arabského salameya.
Slovo je v češtině zpravidla ženského (pouze takto je uvádějí PČP, SSČ, ASCS, Internetová příručka ÚJČ[2]), „zřídka mužského rodu“ (informaci o mužském rodě podává SSJČ a PSJČ).
O nástroji
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e8/Salmaj1.jpg/140px-Salmaj1.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e1/Salmaj.jpg/225px-Salmaj.jpg)
Původ a vývoj
Podle některých zdrojů vznikla šalmaj v Bagdádu za vlády kalifa Haruna al Rašída (763–807), podle jiných je potomkem anatolského nástroje zurna. Do Evropy se dostala během křižáckých válek, kdy Saracéni využívali k zastrašení protivníka velké vojenské kapely sestávající především ze šalmají, trubek a bubnů.
Nástroj je obvykle vysoustružen z jednoho kusu dřeva, opatřen kuželovým vývrtem a roztrubem. Třtinový dvojitý plátek (strojek) byl původně podložen kovovým diskem, který sloužil jako opora rtů, později byl strojek vsunut do dřevěné piruety. Rty se částečně opíraly o piruetu a strojek svíraly pouze lehce, možnost ovládat dynamiku nástroje byla tedy velice omezená. Zvuk šalmaje byl proto pronikavý a silný.
V 16. století došlo k dalšímu rozvoji nástroje – byl zúžen vývrt, zmenšeny prstové otvory, jeho rozsah se zvýšil. Nástroj se vyráběl v několika velikostech, větší typy byly opatřeny klapkou, kterou zakrývala ozdobná krytka – fontanela. Tyto byly nazývány „pumorty“.
V 17. století postupně převzal úlohu šalmaje hoboj, na jehož vývoji se nejvíce podílel francouzský stavitel nástrojů Martin Hotteterre.
Použití
Po vzoru Saracénů byly šalmaje brzy po křížových výpravách využívány v evropských vojenských kapelách. Ve čtrnáctém století jsou rovněž zdokumentovány taneční soubory snižcových trumpet a šalmají. Po zdokonalení nástroje na počátku 16. století začal být nástroj spolu s pozouny a dalšími dechovými nástroji hojně využíván městskými kapelami a trubači nejen pro světskou, ale i pro chrámovou hudbu.
Odkazy
Reference
- ↑ REJZEK, Jiří. Český etymologický slovník. Voznice: LEDA, 2001, 2012. 752 s. ISBN 978-80-7335-296-7. Heslo šalmaj, s. 623.
- ↑ Internetová jazyková příručka [online]. Praha: Ústav pro jazyk český AV ČR, v. v. i, 2008–2024. Heslo šalmaj.
Literatura
- Buchner, Alexandr (1952): Zaniklé dřevěné dechové nástroje 16. století. Sborník Národního musea v Praze. Svazek VII-A – Historický č. 2
- Čížek, Bohuslav (2002): Hudební nástroje evropské hudební kultury. Aventinum Praha. ISBN 80-7151-211-7
- Baines, Anthony, (1991): Woodwind Instruments and Their History. Dover Publications. ISBN 0-486-26885-3
- Kurfürst Pavel, (2004): Hudební nástroje. Togga. ISBN 80-902912-1-X
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu šalmaj na Wikimedia Commons
Slovníkové heslo šalmaj ve Wikislovníku
- Vzdušnicová šalmaj
- John Hanchet – výrobce šalmají
- The Renaissance Shawm – článek
- The Medieval Shawm – článek