Juraj Slávik
JUDr. Juraj Slávik | |
---|---|
![]() | |
Poslanec Revolučního nár. shromáždění | |
Ve funkci: 1918 – 1920 | |
Ministr zemědělství | |
Ve funkci: 1926 – 1926 | |
Předchůdce | Milan Hodža |
Nástupce | Otakar Srdínko |
Ministr unifikací | |
Ve funkci: 1926 – 1926 | |
Předchůdce | Ivan Dérer |
Nástupce | Milan Hodža |
Ministr vnitra | |
Ve funkci: 1929 – 1932 | |
Předchůdce | Jan Černý |
Nástupce | Jan Černý |
Stranická příslušnost | |
Členství | SNaRS agrární strana |
Narození | 28. ledna 1890 Dobrá Niva Rakousko-Uhersko ![]() |
Úmrtí | 30. května 1969 (ve věku 79 let) nebo 20. května 1969 (ve věku 79 let) Washington, D.C. USA ![]() |
Děti | Dušan Slávik, Tatjana Sláviková-Urbanová, Juraj Ludevit Jan Slavik |
Příbuzní | otec Ján Slávik (1855–1934) bratr Ján Slávik in memoriam(1886–1953) švagr Ľudovít Ruhman |
Profese | novinář, advokát, politik, diplomat, básník a překladatel |
Ocenění | Řád Tomáše Garrigua Masaryka ![]() |
Commons | Juraj Slávik |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Juraj Slávik, pseudonymem Neresnický, (28. ledna 1890 Dobrá Niva u Zvolenu – 30. května 1969[1][2] Washington, D.C., USA) byl slovenský právník a československý politik, poslanec Revolučního národního shromáždění, ministr československých vlád a velvyslanec. Závěr života strávil v americkém exilu.
Životopis
Absolvoval právnická studia v Budapešti a dalších zahraničních univerzitách a začal se angažovat v mládežnickém hnutí.
Před rokem 1918 byl členem Muzeální slovenské společnosti.[3]
Po vzniku samostatného Československa se stal členem vedení agrární strany na Slovensku. Po bolševickém vpádu na Slovensko roku 1919 byl jmenován vládním komisařem pro východní Slovensko a v letech 1922–1928 byl županem v Oravské župě a Košické župě. Stal se poslancem Revolučního národního shromáždění Republiky československé.[4] za slovenský klub (slovenští poslanci se dosud nedělili podle stranických frakcí)[5]
Neúspěšně kandidoval v parlamentních volbách v roce 1920 a to za tehdejší Slovenskou národní a rolnickou stranu (SNaRS).[3] Po sloučení SNaRS s českými agrárníky vznikla Republikánská strana zemědělského a malorolnického lidu, v níž se dále angažoval.
Zastával i vládní funkce. V druhé vládě Jana Černého byl roku 1926 ministrem zemědělství a ministrem unifikací, v druhé vládě Františka Udržala v období let 1929–1932 ministrem vnitra.
Zastával protikomunistické postoje, což se projevilo např. tvrdými policejními zákroky proti komunistickým demonstracím. Stal se místopředsedou Československé obce sokolské a předsedou Aeroklubu. Počátkem roku 1936 byl krátce předsedou Klubu československých turistů, když na tomto postu vystřídal dr. Emanuela Hrubého.[6] V letech 1936–1939 byl jmenován velvyslancem Československa ve Varšavě. Místo něj se předsedou turistů stal na dalších 10 let dr. Pavel Pávek.
Profiloval se jako stoupenec Československa a po vypuknutí války se zapojil do činnosti exilu. Jako jeden ze tří významných velvyslanců Československa slovenského původu odmítl uznat platnost okupace Čech a Moravy a mimo jiné na jeho postoji československý exil založil teorii právní kontinuity existence ČSR. Jeho švagrem byl Ľudovít Ruhman (uváděn i jako Ľudovít Rumann) – ředitel Slovenského domu v Praze, který během války působil jako spojka mezi exilem, odbojem i oficiálními místy Slovenského státu.[7]
V letech druhé světové války žil Slávik v exilu. Byl členem jak pařížského Národního výboru, po pádu Paříže členem obou exilových vlád v Londýně.
Po skončení války v letech 1945–1948 byl jmenován československým vyslancem v USA (Washington). Po únorových událostech roku 1948 se rozhodl v zahraničí zůstat. Byl spoluzakladatelem exilové Rady svobodného Československa.[8].O svém životě napsal knižně vydané vzpomínky v roce 1955 (Moja pamäť – živá kniha) a byl také autorem několika politologických prací.
Syn z prvního manželství s Karolou Štefanovičovou Dušan Slávik (1922–1992) se stal právníkem a poválečným politikem, po roce 1948 byl politicky pronásledovaný a vězněný.[9] Dalšími potomky byla dcera Tatjana Sláviková-Urbanová (1919-2006), z druhého manželství s Margitou Ruhmanovou-Slávikovou pak Juraj Ludevit Jan Slavik (1929-2022).
Odkazy
Reference
- ↑ http://encyklopedie.brna.cz/home-mmb/?acc=profil_osobnosti&load=11838
- ↑ Archivovaná kopie. 195.46.72.16 [online]. [cit. 2013-12-29]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2020-06-20.
- ↑ a b Pred voľbami v Česko-slovenskej republike. Národné noviny. Duben 1920, roč. 51, čís. 82, s. 2. Dostupné online.
- ↑ Jurai Slávik [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2011-11-21]. Dostupné online.
- ↑ jmenný rejstřík [online]. Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky [cit. 2011-11-21]. Dostupné online.
- ↑ KÖSSL, Jiří; KRÁTKÝ, František; MAREK, Jaroslav. Dějiny tělesné výchovy II.. Praha: Olympia, 1986. Kapitola Československé sportovního hnutí, s. 141.
- ↑ Rychlík, Jan: Češi a Slováci ve 20. století. Praha: Vyšehrad, 2012. ISBN 978-80-7429-133-3. S. 219–220, 234.
- ↑ BARTOŠ, Josef; KOVÁŘOVÁ, Stanislava; TRAPL, Miloš. Osobnosti českých dějin. Olomouc: ALDA, 1995. ISBN 80-85600-39-0. Kapitola Slávik Juraj, s. 329.
- ↑ Disident Slávik dvakrát přežil trest smrti, život strávil v celách [online]. idnes.cz [cit. 2012-01-03]. Dostupné online.
Literatura
- KUBAČÁK, Antonín. Ministerstvo zemědělství v letech 1918–1948: osudy úřadu a jeho ministrů. Praha: Ministerstvo zemědělství ČR, 2005. 126 s. ISBN 80-7084-463-9. Kapitola Juraj Slávik, s. 73–74.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Juraj Slávik na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Juraj Slávik
- http://www.libri.cz/databaze/kdo20/list.php?od=s&start=44 Archivováno 23. 8. 2017 na Wayback Machine.
Druhá vláda Jana Černého* | |
---|---|
Ministerský předseda | Jan Černý (jmenován 18. března 1926, nestraník) |
Členové v den jmenování vlády 18. března 1926 | Jan Černý (ministr vnitra) • Edvard Beneš (ministr zahraničí) • Karel Engliš (ministr financí) • Jan Krčmář (ministr školství a národní osvěty) • Jan Syrový (ministr národní obrany) • Jiří Haussmann (ministr spravedlnosti a ministr pro zásobování lidu) • František Peroutka (ministr průmyslu, obchodu a živností) • Jan Říha (ministr železnic) • Václav Roubík (ministr veřejných prací) • Juraj Slávik (ministr zemědělství a ministr unifikací) • Josef Schieszl (ministr sociální péče a ministr veřejného zdravotnictví a tělesné výchovy) • Maxmilián Fatka (ministr pošt a telegrafů) • Jozef Kállay (ministr pro správu Slovenska) |
* Druhá úřednická vláda během období první republiky. |
Druhá vláda Františka Udržala | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Ministerský předseda | František Udržal (jmenován 7. prosince 1929, RSZML) | ||||||
Členové v den jmenování vlády 7. prosince 1929 | Juraj Slávik (vnitro, RSZML) • Karel Viškovský (národní obrana, RSZML) • Bohumír Bradáč (zemědělství, RSZML) • Ivan Dérer (školství a národní osvěta, ČSDSD) • Alfréd Meissner (spravedlnost, ČSDSD) • Rudolf Bechyně (pro zásobování lidu, ČSDSD) • Edvard Beneš (zahraničních věcí, ČsNS) • Emil Franke (pošty a telegrafy, ČsNS) • Karel Engliš (finance, ČsND) • Josef Matoušek (průmysl, obchod a živnosti, ČsND) • Jan Dostálek (veřejné práce, ČSL) • Jan Šrámek (unifikace, ČSL) • Rudolf Mlčoch (železnice, ČŽOSS) • Ludwig Czech (sociální péče, DSAP) • Franz Spina (veřejného zdravotnictví a tělesná výchova, BdL) | ||||||
Členové jmenovaní později |
|
Ministři školství Československa | |
---|---|
První republika (1918–1938) | |
Druhá republika (1938–1939) | |
Protektorát Čechy a Morava (1939–1945) | |
Exilová vláda (1940–1945) | Juraj Slávik |
Třetí republika (1945–1948) | |
Komunistický režim (1948–1968) | Zdeněk Nejedlý • Ernest Sýkora • Ladislav Štoll • František Kahuda • Čestmír Císař • Jiří Hájek • Vladimír Kadlec |
Ministři vnitra Československa | |
---|---|
Ministři vnitra první československé republiky (1918–1938) | Antonín Švehla • Jan Černý • Jan Malypetr • František Nosek • Jan Černý • Juraj Slávik • Jan Černý • Josef Černý • Jan Černý • Otakar Fischer |
Za protektorátu (1939–1945) | |
Ministři vnitra exilových vlád Československa (1940–1945) | Juraj Slávik |
V letech (1945–1992) | Václav Nosek • Rudolf Barák • Lubomír Štrougal • Josef Kudrna • Josef Pavel • Jan Pelnář • Radko Kaska • Jaromír Obzina • Vratislav Vajnar • František Kincl • František Pinc • Marián Čalfa, Ján Čarnogurský a Valtr Komárek pověřeni společným řízením • Richard Sacher • Ján Langoš • Petr Čermák |