Színtest
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/88/Plastids_types_en.svg/250px-Plastids_types_en.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/67/Liverwort_chloroplasts.jpg/250px-Liverwort_chloroplasts.jpg)
A színtestek (plasztiszok) igen változatos méretű sejtalkotók (sejtszervecskék). Szinte csak növényekben és bizonyos algákban találhatók. Feladatuk a fotoszintézis vagy a raktározás. A színtestek egymásba át is alakulhatnak. Színtelen, csak két membránnal határolt, proplasztisznak nevezett testként indulnak, majd elhelyezkedésüktől és DNS-tartalmuktól függően alakul későbbi formájuk. Cianobaktériumokban klorofillok, karotinoidok, fikobilinek lehetnek,[1] belőlük alakultak ki az első plasztiszok.[2]
Csoportosításuk
- Az osztódó (merisztéma-) sejtekben proplasztiszok vannak, melyeknek nincs belső membránrendszerük, nincs klorofilljuk, és a fotoszintézishez szükséges enzimek közül is csak néhányat tartalmaznak.
- A leukoplasztiszok színtelen plasztiszok, amelyeknek két csoportját különböztetjük meg:
- az amiloplasztiszok: a keményítőszintézis és -raktározás színterei.
- az etioplasztiszok: például a talajban csírázó magvakban találhatók. Prolamelláris testek található bennük és klorofill helyett halvány sárgászöld színű pigmentet, a protoklorofillt tartalmazzák. Néhány másodperces megvilágítás után megindul a membránrendszer átrendeződése. Belőlük alakulnak ki a kloroplasztiszok.
- a kromoplasztiszok: klorofill helyett más pigmenteket tartalmaznak (főleg karotint. Ezek adják a gyümölcsök és az egyes nem zöld növényi levelek színeit.
- a kloroplasztiszokat két membrán határolja; a külső a mitokondriumok membránjához hasonlóan redőzetlen. A belsőből lapos és párhuzamos zsákok fűződnek le az alapállományba. Ezek a zsákocskák néhány helyen pénztekercsszerűen egymásra rendeződnek és gránumokat alkotnak; ezekben van a zöld színanyag. A gránumokat egymagukban álló zsákocskák hálószerűen kötik össze. A zsákocskákban folyik a fotoszintézis, a szén-dioxidot pedig a háló köti meg.
- a gerontoplasztiszok adják az őszi lombozat sajátos sárgás-barnás színeit.
Zöld színtest vagy kloroplasztisz
![]() | Bővebben: Kloroplasztisz |
A kloroplasztiszok a fotoszintézist végző növényi és eukarióta algasejtekben található sejtszervecskék.
Sárga színtest vagy kromoplasztisz
![]() | Bővebben: Kromoplasztisz |
Általában sárga, narancssárga vagy piros színű köszönhetően a színanyagaiknak, amik különböző karotinoidok és xantofillok. Membránrendszerük hasonló a zöld színtestekééhez, de kevésbé fejlett és rendszerezett. Feladatukat élénk színeik miatt általában a virágtakaróban és a termésekben végzik, így elősegítik a megporzást és a magok terjesztését. Ezen kívül fotoszintetizálást is végeznek, de ez csak tört része annak amit a zöld színtestek végeznek.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/45/Potato_-_Amyloplasts.jpg/250px-Potato_-_Amyloplasts.jpg)
Raktározó színtestek vagy leukoplasztiszok
Gömbölyű, orsó alakú vagy pálcikaszerű színtestek. Külső és belső membránjuk megvan, de belső differencializáltságuk nagyban hiányzik. Legtöbbször fénytől elzárt szervekben találhatóak meg, ennek megfelelően hiányzik belőlük a fotoszintetizálás képessége, így feladatuk a raktározás maradt. Attól függően, hogy mi a raktározott anyag, többféle raktározó színtestet különböztetünk meg, így létezik amiloplasztisz (keményítő), proteoplasztisz (fehérjék) és elaioplasztisz (olajok).
Jegyzetek
- ↑ Sobiechowska-Sasim M, Stoń-Egiert J, Kosakowska A (2014. február 1.). „Quantitative analysis of extracted phycobilin pigments in cyanobacteria-an assessment of spectrophotometric and spectrofluorometric methods”. Journal of Applied Phycology 26 (5), 2065–2074. o. DOI:10.1007/s10811-014-0244-3. PMID 25346572. PMC 4200375.
- ↑ Herrero A.szerk.: Flores E: The Cyanobacteria: Molecular Biology, Genomics and Evolution, 1st, Caister Academic Press (2008). ISBN 978-1-904455-15-8
Források
- Tuba Zoltán – Szerdahelyi Tibor – Engloner Attila – Nagy János: Botanika I. Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 2007
- Dr. Lénárd Gábor: Biológia II. Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 2002