Stat-rămășiță
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5f/Map_of_Gaul%2C_476_AD.png/220px-Map_of_Gaul%2C_476_AD.png)
Un stat-rămășiță este un stat format din cea a mai rămas dintr-un alt stat, cândva mult mai mare, redus în urma secesiunilor, anexărilor, ocupației, decolonizării sau unei lovituri de stat sau revoluții reușite pe o parte a fostului său teritoriu.[1] În acest din urmă caz, guvernul este la limita plecării în exil, deoarece controlează o mică parte din fostul său teritoriu.
Exemple
Istoria antică
- În timpul celei de-a doua perioade intermediare, după cucerirea Egiptului de Jos de către hiksoși, a existat un regat egiptean în Egiptul de Sus, cu centrul în Teba, care în cele din urmă a reunit țara la începutul Regatului Nou.[2][3][4]
- Imperiul Seleucid și-a pierdut cea mai mare parte a teritoriului în fața Imperiului Part, rămânând doar cu Antiohia și o parte din Siria.[5]
- După prăbușirea Imperiului Roman de Apus în Galia, Regatul Soissons a supraviețuit ca un stat-rămășiță, sub Aegidius(d) și Syagrius(d), până când a fost cucerit de franci sub Clovis I în 486.[6]
- Imperiul Roman de Răsărit (până în anul 1453) poate fi considerat un stat-rămășiță al Imperiului Roman după căderea Imperiului Roman de Apus în 476 e.n. În ultimii ani ai existenței lui, își pierduse cea mai mare parte a teritoriilor din Balcani și Anatolia, rămânând cu zona Constantinopolului și coasta Mării Negre până la Mesembria, și câteva teritorii în Peloponez, toate înconjurate de Imperiul Otoman.
Istoria post-clasică
- Sultanatul de Rum a fost un stat-rămășiță al Imperiului Selgiuk.[7]
- Regatul Armenesc al Ciliciei a fost un stat armean din Cilicia.[8]
- Qara Khitai a fost un stat-rămășiță al dinastiei Liao.[9]
- Guge(d) a fost un stat de crup al Imperiului Tibetan(d).
- După cucerirea almoravidă a Taifalei Zaragoza(d) în 1110, ultimul conducător al taifalei, Abd-al-Malik, a menținut un emirat mic la Rueda de Jalón(d) până la moartea sa în 1130.[10]
- După ce dinastia Jin a preluat controlul asupra nordului Chinei în 1127, Songul de Sud a existat ca un stat-rămășiță al dinastiei Song din nord, deși încă mai păstra peste jumătate din teritoriul Songului de Nord și mai mult de jumătate din populația sa.[11][12]
- După ce dinastia Ming a preluat controlul asupra Chinei propriu-zise(d) în 1368, dinastia Yuan s-a retras în Podișul Mongol și a supraviețuit ca stat-rămășiță numit Yuanul de Nord(d).[13]
- Până în vara anului 1503, dominația Aq Qoyunlu s-a prăbușit în Iran. Unele state Aq Qoyunlu au continuat să supraviețuiască până în 1508, înainte de a fi absorbite în Imperiul Safavid de către Ismail I.[14]
- După căderea Sultanatului Malacca(d) în 1511 în fața forțelor navale portugheze, mare parte din regalitatea și nobilimea din Malacca s-au retras în regiunea de sud a Peninsulei Malay și au înființat Sultanatul Johor(d).[15]
- După cucerirea spaniolă(d) a Imperiului Incaș în 1532, statul neo-incaș(d) cu capitala la Vilcabamba a supraviețuit ca stat-rămășiță până în 1572.[16]
- Mingul de Sud(d) a fost o serie de state-rămășiță ale dinastiei Ming care au existat după incidentul Jiashen(d) din 1644 până la finalizarea cuceririi(d) de către dinastia Qing.
Istoria modernă
Uniunea Polono-Lituaniană a rămas un stat-rămășită după Prima Împărțire a Poloniei între Rusia, Prusia, și Austria în 1772.[17] Acel stat a fost divizat din nou în 1793 și anexat de-a dreptul în 1795. După victoria lui Napoleon în Războiul celei de a Patra Coaliții din 1807, el a format un nou stat-rămășiță polonez, Ducatul Varșoviei.[18] După înfrângerea lui Napoleon, Congresul de la Viena a format în 1815 un nou stat, Polonia Congresului, al cărui monarh era țarul Rusiei.
Luxemburgul modern este statul-rămășiță al fostului Ducat de Luxemburg, care și-a pierdut două treimi din teritoriu în urma multiplelor divizări între 1659 și 1839. Aceasta a fost confirmată prin tratatul de la Londra, prin care mare parte din fostul lui teritoriu a fost atribuit noului stat Belgia.[19]
Republica Austria Germană a fost creată în 1918 drept stat-rămășiță din zonele predominant germanofone ale fostului Imperiu Austro-Ungar.[20]
Republica Armenia a rămas un stat-rămășiță în 1920 după invazia turcă.[21][22][23]
Republica Ungară a rămas ca stat-rămășiță în 1919 după Războiul Româno-Ungar.[24]
A Doua Republică Cehoslovacă a fost rezultatul evenimentelor de după Acordul de la München, prin care Cehoslovacia a fost obligată să cedeze regiunea Sudetă, majoritar germanofonă, Germaniei la . Statul a existat vreme de 169 de zile, timp în care a pierdut și Rutenia Carpatică.[25]
Statul fascist Republica Socială Italiană, un stat-marionetă al naziștilor, condus de Benito Mussolini, a fost un stat-rămășiță al Regatului Italiei între 1943–1945.[26][27][28]
Republica China s-a retras spre sfârșitul Războiului Civil Chinez pe insula Taiwan.[29] Deși teritoriul originar s-a redus la insulele Kinmen(d) and Matsu, RC a obținut controlul asupra insulelor Taiwan și Penghu(d) de la Imperiul Japonez în 1945, statut controversat care rămâne în discuție și astăzi.[30]
Republica Federală Iugoslavia (1992–2003) / Serbia și Muntenegru (2003–2006) a fost adesea văzut ca stat-rămășiță al fostei RSF Iugoslavia (1945–1992) după ce aceasta din urmă s-a dezmembrat.[31] RSF Iugoslavia însăși a rămas considerată o rămășiță în cele zece luni scurse între finalul războaielor de independență sloven și croat în 25 iunie 1991 și dizolvarea legală a federației la .[32]
Note
- ^ Tir, Jaroslav (). Keeping the Peace After Secessions: Territorial Conflicts Between Rump and Secessionist States. Annual Meeting of the International Studies Association. Hilton Hawaiian Village, Honolulu: Hawaii Online. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ Van de Mieroop, Marc (). A history of ancient Egypt (ed. Second). Chichester, West Sussex: Wiley. p. 152. ISBN 9781119620891.
- ^ Myśliwiec, Karol (). The twilight of ancient Egypt : first millennium B.C.E. Ithaca, N.Y.: Cornell University Press. p. 69. ISBN 9780801486302.
- ^ Potts, D. T.; Radner, Karen; Moeller, Nadine (). The Oxford history of the ancient Near East. Volume III: from the Hyksos to the Late Second Millennium BC. New York, NY: Oxford University Press. p. 88. ISBN 9780190687601.
- ^ Fattah, Hala Mundhir; Caso, Frank (). A Brief History of Iraq. p. 277.
- ^ Dodd, Leslie (). „Kinship Conflict and Unity among Roman Elites in Post-Roman Gaul”. Official Power and Local Elites in the Roman Provinces. Routledge. p. 170. ISBN 9781317086147.
- ^ Richard Todd (2014), The Sufi Doctrine of Man: Ṣadr al-Dīn al-Qūnawī's Metaphysical Anthropology, p. 6
- ^ Davies, Norman. Europe: A History(d), p. 335
- ^ Grousset, René (1970). The Empire of the Steppes: A History of Central Asia. p. 166. ISBN 9780813513041.
- ^ Fletcher, R. A. (). Moorish Spain. London: Phoenix Press. p. 117. ISBN 9781842126059.
- ^ Des Forges, Roger V. (). Cultural centrality and political change in Chinese history : northeast Henan in the fall of the Ming. Stanford University Press. p. 6. ISBN 9780804740449.
- ^ Chaffee, John W. (). The Cambridge History of China Volume 5 Part Two Sung China, 960-1279. Cambridge University Press. p. 625.
- ^ Seth, Michael J. (). A History of Korea: From Antiquity to the Present. Rowman & Littlefield Publishers. p. 115.
- ^ Charles Melville (). Safavid Persia in the Age of Empires: The Idea of Iran. 10. p. 33.
Only after five more years did Esma‘il and the Qezelbash finally defeat the rump Aq Qoyunlu regimes. In Diyarbakr, the Mowsillu overthrew Zeynal b. Ahmad and then later gave their allegiance to the Safavids when the Safavids invaded in 913/1507. The following year the Safavids conquered Iraq and drove out Soltan-Morad, who fled to Anatolia and was never again able to assert his claim to Aq Qoyunlu rule. It was therefore only in 1508 that the last regions of Aq Qoyunlu power finally fell to Esma‘il.
- ^ Husain, Muzaffar; Akhtar, Syed Saud; Usmani, B. D. (). Concise History of Islam (ed. unabridged). Vij Books India Pvt Ltd. p. 310. ISBN 9789382573470. OCLC 868069299.
- ^ Bauer, Brian S.; Fonseca Santa Cruz, Javier; Araoz Silva, Miriam (). Vilcabamba and the Archaeology of Inca Resistance. Los Angeles. pp. 1–2. ISBN 9781938770623.
- ^ Fazal, Tanisha M. (). State Death: The Politics and Geography of Conquest, Occupation, and Annexation. Princeton University Press. p. 110. ISBN 9781400841448.
- ^ Lerski, George J. (). Historical dictionary of Poland, 966-1945. Greenwood Press. p. 121. ISBN 9780313260070.
- ^ „History”. Embassy of Luxembourg in Vientiane. Ministère des Affaires étrangères et européennes. Arhivat din original la . Accesat în .
The Belgian Revolution of 1830 and subsequent Treaty of London (1839) led to the partitioning of a section of Luxembourg territory between Belgium and the Dutch king, which resulted in the Grand Duchy’s present-day geographical borders.
- ^ Magocsi, Paul Robert (). Historical atlas of Central Europe: Third Revised and Expanded Edition. University of Toronto Press. p. 128. ISBN 9781487523312.
- ^ Mikaberidze, Alexander (). Tucker, ed. Middle East Conflicts from Ancient Egypt to the 21st Century (în English). Bloomsbury Publishing. ISBN 9798216117292. Mentenanță CS1: Limbă nerecunoscută (link)
- ^ Mirzoyan, Alla (2010). Armenia, the Regional Powers, and the West: Between History and Geopolitics, Palgrave Macmillan, pp. 188—189
- ^ Hovannisian Richard G.(d) Armenian Sebastia/Sivas and Lesser Armenia, p. 430
- ^ Romsics, Ignác (). Magyarország története a XX. században (în maghiară). Budapest: Osiris Kiadó. p. 136. ISBN 963-389-590-1.
- ^ Rychlík, J.; Rychlíková, M. (). Podkarpatská Rus v dějinách Československa, 1918–1946 (în cehă). Prague: Vyšehrad. ISBN 9788074295560.
- ^ James Hartfield, Unpatriotic History of the Second World War, ISBN: 178099379X, 2012, p. 424
- ^ Eric Morris, Circles of Hell: The War in Italy 1943-1945, ISBN: 0091744741, 1993, p. 140
- ^ Neville, Peter (). Mussolini (ed. 2nd). Routledge. p. 199. ISBN 9781317613046.
- ^ Williams, Jack; Chang, Ch'ang-yi David (). Taiwan's Environmental Struggle: Toward a Green Silicon Island. ISBN 9781134062836.
- ^ „Democracy and the (Non)Statehood of Taiwan”. .
- ^ Sudetic, Chuck (), „Top Serb Leaders Back Proposal To Form Separate Yugoslav State”, New York Times, accesat în .
- ^ Woodward, Susan L. (aprilie 1995). Balkan Tragedy: Chaos and Dissolution After the Cold War. Brookings Institution Press(d). p. 285. ISBN 9780815722953. OCLC 476203561.
Bibliografie
- Shaughnessy, Edward L. (). „Western Zhou History”. În Michael Loewe; Edward L. Shaughnessy. The Cambridge History of ancient China - From the Origins of Civilization to 221 B.C. Cambridge, England: Cambridge University Press. pp. 292–351. ISBN 9780521470308.