Су-47
Ця стаття потребує упорядкування для відповідності стандартам якості Вікіпедії. Будь ласка, допоможіть поліпшити цю статтю. Можливо, сторінка обговорення містить зауваження щодо потрібних змін. |
Су-47 «Беркут» | |
---|---|
![]() Су-47 на злеті | |
Тип | палубний винищувач |
Розробник | ![]() |
Виробник | Сухой (компанія) |
Головний конструктор | Коротков Сергій Сергійович Біографія Короткова С. С. |
Перший політ | 24 вересня 1997 року |
Статус | використовується як ЛЛ |
Основні експлуатанти | ![]() |
Виготовлено | 1 |
![]() |
Су-47 «Беркут» (C-37) (за кодифікації НАТО: Firkin[1]) — проєкт російського перспективного палубного винищувача, розроблений в ОКБ ім. Сухого. Винищувач має крило зворотної стрілоподібності, в конструкції планера широко використовуються композиційні матеріали. Головний конструктор — Михайло Асланович Погосян.
Історія створення
Проєкт розвивався спочатку як перспективна модель винищувача з КЗС для ВПС СРСР (модернізація Су-27, тема З-37) в рамках галузевої дослідної програми з 1983 року, однак ця тема була закрита в 1988 році. Після цього замовником проєкту виступав ВМФ СРСР, що і зумовило подальший розвиток проєкту як перспективного літака для авіанесучих крейсерів. Проєкт перейменували і назвали Су-27км (корабельний модифікований)[2][3]. Далі, після розпаду СРСР і кризи в країні в 1990-х, держфінансування з проєкту було знято і він тривав лише завдяки власному фінансуванню ОКБ «Сухой». У підсумку, після всіх перипетій, літак був представлений публіці під ім'ям Су-47 «Беркут»
Матеріали
Планер літака виготовлений з широким використанням композиційних матеріалів (КМ). Застосування перспективних композитів забезпечує підвищення вагової віддачі на 20-25 %, ресурсу — в 1,5-3,0 рази, коефіцієнта використання матеріалів до 0,85, зниження трудовитрат на виготовлення деталей на 40-60 %, а також отримання необхідних теплофізичних і радіотехнічних характеристик. У той же час досліди, проведені в США в рамках програми F-22A, свідчать про меншу бойову живучість конструкції з вуглепластику в порівнянні з конструкціями, виконаними з алюмінієвих і титанових сплавів, які витримують навантаження при звалюванні і високому тиску.
Конструкція
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ae/Sukhoi_Su-47_outline.svg/220px-Sukhoi_Su-47_outline.svg.png)
«Беркут» виконаний за аеродинамічною схемою «поздовжній інтегральний триплан» з крилом зворотної стрілоподібності (КЗС). Крило плавно сполучається з фюзеляжем, утворюючи єдину несучу систему. До особливостей компоновки відносяться розвинені крилові напливи, під якими розміщені нерегульовані повітрозабірники двигунів, що мають у перетині форму, близьку до сектора круга.
Крило винищувача має розвинену кореневу частину (близько 75 °) і кут змінної стрілоподібності (близько 10°) по передній кромці і консольну частину, що плавно сполучається з нею, зі зворотньою стрілоподібністю (по передній крайці — близько 20°). Крило оснащене флаперонами, які займають більше половини розмаху, а також елеронами. Суцільноповоротнє переднє горизонтальне оперення (ПГО) розмахом близько 3,5 м має трапецієподібну форму. Кут його стрілоподібності по передній кромці — близько 50°. Заднє горизонтальне оперення відносно невеликої площі також виконано суцільноповоротним, з кутом стрілоподібності по передній кромці близько 75°. Його розмах — близько 7,90 м. Також конструкція літака має два передніх (маленьких) крила — переднє горизонтальне оперення (ПГО), які вільно переміщаються, за рахунок чого підвищується маневреність літака в повітрі.
Авіоніка
У проєкті передбачалося, що на машині буде застосовано найсучасніше бортове обладнання — цифрова багатоканальна ЕДСУ (на першому літаку — аналогова), автоматизована інтегральна система управління, навігаційний комплекс, до складу якого входить ІНС на лазерних гіроскопах в поєднанні з супутниковою навігацією і «цифровою картою», що вже знайшли застосування на таких машинах, як Су-30МКІ, Су-34 і Су-35. Планувалося оснащення інтегрованою системою життєзабезпечення і катапультування екіпажу нового покоління.
Для керування літаком, як і на Су-37, ймовірно, застосована бічна малоходова ручка управління і тензометричні РУД (на першому літаку центральна РУ).
Розміщення та розміри антен бортового радіоелектронного обладнання свідчать про прагнення конструкторів забезпечити круговий огляд. Крім основної БРЛС, розміщеної в носі під оребреним обтічником, винищувач має дві антени заднього огляду, встановлені між крилом і соплами двигунів. Ніски вертикального оперення, крилових напливів і ПГО також, ймовірно, зайняті антенами різного призначення (про це говорить їх біле забарвлення, характерне для російських радіопрозорих обтічників).
Тактико-технічні характеристики
Джерело[4]
Технічні характеристики
- Екіпаж: 1 людина
- Довжина: 22,6 м
- Розмах крила: 16,7 м
- Висота: 6,4 м
- Площа крила: 56 м ²
- Площа ПГО:: 5,7 м ²
- Маса порожнього: 19500 кг
- Нормальна злітна маса: 26500 кг
- Максимальна злітна маса: 38500 кг
- Маса палива::12000 кг
Двигун
- Тип двигуна: Турбореактивний двоконтурний з форсажною камерою
- Модель: «Р-79М-300» (для серійного літака) Д-30Ф6 "(для дослідного зразка)
- Тяга:
- Максимальна: 2 × 12400 кгс (Р-79М-300)
- На форсажу: 2 × 17500 кгс (Р-79М-300) 2 × 15 500 (Д-30Ф6)
Льотні характеристики
- Гранична швидкість на висоті:
- На висоті: 2500 км/год (обмежена 900 км/год у зв'язку з руйнівними навантаженнями на крило і центроплан)
- Біля землі: 1400 км/год
- Гранична безфорсажна швидкість: понад 1200 км/год (1 М)
- Дальність польоту:
- Перегінна (з 2 ПТБ): 5500 км
- На дозвуковій швидкості: 4000 км
- На надзвуковій швидкості: 1600 км
- Бойовий радіус:
- Дозвуковій: 2000 км
- Надзвуковий: 800 км
- Тривалість політа: 6,5 год
- Практична стеля: 20000 м
- Довжина розбігу/пробігу: 90 м (можливість зльоту з балістичної траєкторії[5])
- Навантаження на крило:
- При максимальній злітній масі: 624 кг/м ²
- При нормальній злітній масі: 429 кг/м ²
- тягооснащеність:
- При максимальній злітній масі: 0,91 кгс/кг
- При нормальній злітній масі: 1,32 кгс/кг
Озброєння
- Гарматне: 30 мм вбудована гармата ГШ-301 (не підтверджено)
- Бойове навантаження:
- Нормальна: 1000 кг (4 × Р-77 + 4 × 9М100 (планувалося))
- Максимальна: 8000 кг
Озброєння
Єдиний літаючий зразок Су-47 є експериментальним. Він створювався для відпрацювання схеми планера, компонувальних рішень і матеріалів, тому озброєння не могло бути розміщено без додаткової модернізації літака. У ході розробки Перспективного авіаційного комплексу фронтової авіації, планер Су-47 був модернізований і отримав один бомбовідсік, досвід створення якого згодом був застосований на ПАК ФА.[6]
У ході розробки планувалося, що «головним калібром» винищувача, очевидно, стануть керовані ракети середньої дальності типу РВВ-АЕ, що мають активну радіолокаційну систему кінцевого самонаведення й оптимізовані для розміщення у вантажних відсіках літаків (вони мають крило малого подовження і складані гратчасті керма). НВО «Вимпел» оголосило про проведення успішних льотних випробувань на Су-27 удосконаленого варіанту цієї ракети, оснащеної маршовим прямоточним повітряно-реактивним двигуном. Нова модифікація має збільшені дальність і швидкість.
Важливе значення в озброєнні літаків повинні мати і ракети класу «повітря-повітря» малої дальності. На виставці МАКС-97 демонструвалася нова ракета цього класу, К-74, створена на базі УР Р-73 і відрізняється від останньої удосконаленою системою теплового самонаведення, яка має кут захоплення цілі, збільшений з 80-90 ° до 120 °. Застосування нової теплової головки самонаведення (ТГС) дозволило також збільшити максимальну дальність ураження цілі на 30 % (до 40 км).
Ймовірно, у складі бортового озброєння перспективних винищувачів буде збережена і 30-міліметрова гармата ГШ-301.
Планувалося, що як і інші російські багатофункціональні літаки — Су-30МКІ, Су-35 і Су-37, нові машини будуть нести і ударне озброєння — високоточні УР і КАБ класу «повітря-поверхня» для ураження наземних і надводних цілей, а також РЛС супротивника.
Перспективи проєкту
У реальності був побудований єдиний льотний екземпляр з позаштатними двигунами і не має основної частини БРЕО, який демонструвався на авіасалонах, а в наш час[коли?] використовується як летюча лабораторія[7]. Другий примірник зі штатним оснащенням не добудований (на 2010 рік).
Су-47 часто називають якщо не самим літаком 5-го покоління, то його прототипом. В Росії існує[коли?] тільки один проєкт такого літака — Су-57 того ж ОКЛ. Частина технологій, що використовуються на Су-57, наприклад внутрішні відсіки для озброєнь, відпрацьовується[коли?] на Су-47.
Див. також
Примітки
- ↑ Jane's All The World's Aircraft 2004—2005 стр.446 ISBN 0-7106-2614-2
- ↑ Популярна механіка, Листопад 2007 р. «За балістичної траєкторії». Архів оригіналу за 5 лютого 2009. Процитовано 27 січня 2011.
- ↑ http://www.paralay.com/s37.html Багатофункціональний винищувач С-37 «Беркут»
- ↑ С-37 на сайті paralay.com
- ↑ http://paralay.com/27KM/002.jpg
- ↑ com/s37/402.jpg Фотографія бомбоотсека Су-47[недоступне посилання з липня 2019]
- ↑ http://falt.fizteh.ru/f_2unkbg/a_2v0maf.html
Посилання
- Http://testpilot.ru/russia/sukhoi/s/37/s37.htm
- Http://rian.ru/photolents/20090813/180740569.html Фотографії Су-47 РІА Новини
- п
- о
- р
- Су-12
- Су-24МР
- Су-38
- Су-80
- Superjet 100
- КР-860
- T-60С