Ťiang Ce-min
Ťiang Ce-min 江泽民 | |
---|---|
![]() Ťiang Ce-min (2002) | |
Generální tajemník Ústředního výboru Komunistické strany Číny | |
Ve funkci: 24. června 1989 – 15. listopadu 2002 | |
Předchůdce | Čao C'-jang |
Nástupce | Chu Ťin-tchao |
5. prezident ČLR | |
Ve funkci: 27. března 1993 – 15. března 2003 | |
Předchůdce | Jang Šang-kchun |
Nástupce | Chu Ťin-tchao |
Stranická příslušnost | |
Členství | KS Číny |
Narození | 17. srpna 1926 Jang-čou, Ťiang-su ![]() |
Úmrtí | 30. listopadu 2022 (ve věku 96 let) Šanghaj Čína ![]() |
Příčina úmrtí | leukemie a syndrom multiorgánové dysfunkce |
Místo pohřbení | Yangtze Estuary |
Rodiče | Ťiang Š’-ťün a Wang Zhelan |
Děti | Ťiang Mien-cheng Ťiang Mien-kchang |
Příbuzní | Ťiang Ce-chuej (sourozenec) Ťiang Šang-čching (adoptivní otec) Ťiang Šang-čching (strýc) Jiang Zhicheng (vnuk) |
Profese | politik a elektroinženýr |
Ocenění | velkokříž Řádu dobré naděje (1999) Palestinian Bethlehem 2000 Award (2000) Grand Cross of the Order of Tahiti Nui (2001) Congolese Order of Merit Order of Tahiti Nui … více na Wikidatech |
Commons | 江泽民 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ťiang Ce-min (čínsky pchin-jinem Jiāng Zémín, znaky zjednodušené 江泽民, tradiční 江澤民; 17. srpna 1926 Jang-čou – 30. listopadu 2022 Šanghaj[1][2][3]) byl čínský politik, v letech 1989–2002 generální tajemník Komunistické strany Číny a v letech 1993–2003 prezident Čínské lidové republiky. Ťiang, představitel tzv. „třetí generace“ čínského komunistického vedení, v letech 1989–2004 také zastával funkci předsedy Ústřední vojenské komise Komunistické strany Číny, a byl tak považován za nejvyššího vůdce Číny.
Za jeho působení v čele státu byla Čína v roce 2001 přijata do Světové obchodní organizace (WTO).[4]
Ťiang Ce-min patřil ke stoupencům tvrdého zásahu na Náměstí nebeského klidu v roce 1989 a realizace právě jeho nekompromisního řešení[5] mu později vynesla post prezidenta. Jako prezident je zodpovědný také za persekuci příslušníků spirituální praxe Fa-lun-kung, za kterou byl obviněn před španělským soudem[6] a argentinský soud na něj vydal (byť spíše symbolický) zatykač.[7]
Ťiang Ce-minova frakce
Ťiang Ce-min vytvořil v Komunistické straně Číny vlastní mocenskou strukturu, vládní frakci jejíž moc opřel o kontrolu nad Výborem pro politické a legislativní záležitosti, do jehož čela dosadil člena svojí frakce bývalého naftaře Čou Jung-kchanga.[8][9]
Dalším členem jeho skupiny byl člen Komunistické strany Číny Po Si-laj, který letech 2003–2004 zastával post guvernéra provincie Liao-ning. Od roku 2004 do listopadu 2007 byl ministrem obchodu Čínské lidové republiky. Následně se stal tajemníkem výboru v Čchung-čchingu a členem politbyra Komunistické strany Číny.[9] Jako svého pobočníka si zvolil Po Si-laj straníka Wang Li-tüna.
Dalšími známými členy Ťiangovy frakce jsou členové stálého výboru politbyra Ťia Čching-lin a Li Čchang-čchun.[9]
Kampaň proti Fa-lun-kungu
1999 – počátek pronásledování Fa-lun-kungu
Komunistická strana publikovala v dubnu roku 1999 článek v časopise Věda a technologie pro mládež, v němž označila Fa-lun-kung za pověru a hrozbu pro zdraví, protože praktikující mohou u vážných nemocí odmítat běžné lékařské ošetření.[10] Velké množství stoupenců Fa-lun-kungu následně proti obsahu článku demonstrovalo před redakcí časopisu v Tianjinu. Výsledkem bylo zatýkaní a bití účastníků demonstrace ze strany čínské policie.[10] O incidentu později hovořil novinář a spisovatel Ethan Gutmann na tiskové konferenci v Evropském parlamentu, jako o připravené provokaci čínské vlády, která měla záměrně vyvolat protesty na straně Fa-lun-kungu.[11] Kvůli těmto zatčením přišlo 25. dubna 1999 k vládnímu Úřadu pro odvolání 10 až 15 tisíc praktikujících Falun Gongu, tito lidé se odpoledne shromáždili u sídla Čínské komunistické strany v Zhongnanhai[12][13] vedle Zakázaného města v Pekingu a zůstali tam do pozdního večera. Shromáždění bylo poklidné, účastníci nedrželi žádné transparenty ani plakáty.[14][10] Prezident Ťiang Ce-min byl přítomností těchto apelujících znepokojen. Ideologická nadvláda komunistické strany byla podle jeho názoru ohrožena.[14][10]
Generální tajemník komunistické strany Číny Ťiang Ce-min zakládá takzvaný Úřad 610,[15] který má za úkol pronásledovat a zdiskreditovat Fa-lun-kung a jeho příznivce.[16][17] Podle Amnesty International přijala čínská vláda tři strategie na rozdrcení Fa-lun-kungu: násilí proti praktikujícím, kteří se odmítnou vzdát své víry, „vymývání mozků”, kdy jsou lidé nuceni, aby se Falun Gongu vzdali a odmítli ho, a efektivnější mediální kampaň na obrácení veřejného mínění proti Falun Gongu.[18][19]
Soudní procesy proti Ťiang Ce-minovi
Dne 11. listopadu 2009 přijal po dvou letech vyšetřování španělský soudce Ismael Moreno žalobu za genocidu a mučení. Mezi obviněnými figuruje pět vysokých představitelů Komunistické strany Číny, kteří se mají zodpovídat za svou roli při pronásledování duchovní praxe Fa-lun-kung. Poprvé soud uznal kampaň proti Fa-lun-kungu za odpovídající definici genocidy z hlediska právního. Mezi obviněnými je i bývalý vůdce Číny, Ťiang Ce-min, Luo Kan – bývalý ředitel Úřadu 610, Po Si-laj – bývalý ministr obchodu, Ťia Čching-lin – čtvrtý nejvýše postavený člen Strany a Wu Kuan-čeng – předseda interního disciplinárního výboru Strany.[20][21][22][23]
21. prosince 2009 vynesl Argentinský soudce Octavio Araoz de Lamadrid z Federálního soudu č. 9 rozsudek v historickém procesu se dvěma bývalými čelními čínskými funkcionáři. Bývalý předseda komunistické strany Číny Ťiang Ce-min a šéf Úřadu 610 Luo Kan byli souzeni za jejich zodpovědnost ve stále probíhajícím pronásledování milionů praktikujících duchovní disciplíny Fa-lun-kung ze strany čínského komunistického režimu. Součástí rozsudku je i nařízení k zadržení obou funkcionářů, kteří se v současnosti nacházejí v Číně. Pokud obvinění vycestují do země, která má s Argentinou smlouvu o vydávání zločinců, musí být zadrženi a převezeni do Argentiny, aby byli postaveni před soud a poskytli prohlášení na svou obhajobu. Rozhodnutí soudu představuje historický precedent. [24][25]
Wang Li-ťünův incident
Před 18. sjezdem Komunistické strany Číny, který se má konat na podzim roku 2012, vypukly uvnitř strany mocné boje o kontrolu nad vedením země.[26]
Zprávy světových médií naznačují, že boj probíhá mezi dvěma frakcemi komunistické strany.[27] První frakce je údajně vedena současným prezidentem a generálním tajemníkem Ústředního výboru Komunistické strany Číny v jedné osobě Chu Ťin-tchaem a premiérem Wen Ťia-paem. Druhou řídí člen devítičlenného Stálého výboru politbyra komunistické strany a šéf policie a bezpečnostních složek Čou Jung-kchang spolu se stranickým tajemníkem komunistické strany ve městě Čchung-čchingu Po Si-lajem, podle čínského novináře Wu Pao-čanga, který pracuje pro Radio France International v Paříži oba patří do mocenské skupiny bývalého prezidenta Ťiang Ce-mina.[9]
Odkazy
Reference
- ↑ Former Chinese leader Jiang Zemin dies aged 96. BBC News. 30 November 2022. Dostupné online [cit. 30 November 2022]. Je zde použita šablona
{{Cite news}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ Former Chinese president Jiang Zemin dies at 96. The Guardian. 30 November 2022. Dostupné online [cit. 30 November 2022]. (anglicky) Je zde použita šablona
{{Cite news}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ BUCKLEY, Chris; WINES, Michael. Jiang Zemin, Leader Who Guided China Into Global Market, Dies at 96. The New York Times. 2022-11-30. Dostupné online [cit. 2022-11-30]. ISSN 0362-4331. (anglicky) Je zde použita šablona
{{Cite news}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ SCHÖNWIESNER, Roman. Čína aj Taiwan vstúpili do WTO [online]. eTrend, 2001-11-14 [cit. 2011-04-23]. Dostupné online. (slovensky)
- ↑ aktualne.cz : Cenzoři nechtějí, abyste si přečetli: Vůdce Číny zemřel
- ↑ Doe v Jiang Zemin, Bo Xilai, Lou Gan et al.
- ↑ Reuters – Argentine judge asks China arrests over Falun Gong. www.reuters.com [online]. [cit. 2012-02-01]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2015-12-03.
- ↑ Kdo je Čou Jung-kchang – vrchní velitel čínské veřejné bezpečnosti. [Epocha] [online]. 2012-03-27 [cit. 2012-04-02]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2012-04-06.
- ↑ a b c d Mocenské struktury v Číně - Rozhovor s čínským novinářem Wu Baozhangem [online]. velkaepocha.sk [cit. 2012-04-01]. Dostupné online. [nedostupný zdroj]
- ↑ a b c d KILGOUR, David; MATAS, David. Bloody Harvest [online]. [cit. 2009-02-04]. Kapitola oddíl C Aspekty vztahující se k Falun Gongu, kapitola 19. Předpokládaná hrozba, strana 16.. (Vyšetřovací zpráva, shrnutí událostí 90. let v Číně týkajících se pronásledování Fa-lun-kungu čínským komunistickým režimem). Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Velká Epocha. Past Komunistické strany Číny na Falun Gong [online]. [cit. 2010-07-24]. Události okolo protestu před vládním úřadem pro odvolání. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-05-04.
- ↑ Velká Epocha. Jak Falun Gong začal 25. dubna 1999 měnit Čínu [online]. [cit. 2010-07-24]. Události okolo protestu před vládním úřadem pro odvolání. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-07-15.
- ↑ [Zdeněk]. Nová náboženská hnutí a kolektivní násilí. Brno: Husitská teologická fakulta University Karlovy v Praze, 2009. 460 s. ISBN 978-80-87127-21-6.
- ↑ a b [Peter]. Beyond the Red Wall - The Persecution of Falun Gong („Za rudou zdí – pronásledování Fa-lun-kungu“) [online]. Kanada: CBC, Canadian Broadcasting Company, 2007 [cit. 2009-02-04]. (Hovoří David Ownby, ředitel Centra asijských studií na Montrealské univerzitě a odborník na moderní čínské dějiny, psal o Fa-lun-kungu v dokumentu, který připravil pro Kanadský institut mezinárodních záležitostí.). Dostupné online. (anglicky)
- ↑ KOVÁČ, Patrik. "Čínske gestapo": Prisudzujú mu vraždy, mučenie, vymývanie mozgov aj odoberanie orgánov [online]. Aktuality.sk [cit. 2011-11-15]. Dostupné online. (slovensky)
- ↑ KILGOUR, David; MATAS, David. Bloody Harvest [online]. [cit. 2009-01-16]. Kapitola F. Prvky potvrzující a vyvracející obvinění c) Aspekty vztahující se k Falun Gongu. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Annual Report 2007 [online]. Congressional-Executive Commission on China [cit. 2009-01-16]. S. 87. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-01-20. (anglicky)
- ↑ Annual Report 2007 [online]. Congressional-Executive Commission on China [cit. 2009-04-16]. S. 91. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-01-20. (anglicky)
- ↑ China: Human rights in China in 2001- a new step backwards [online]. Amnesty International [cit. 2009-04-16]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-06-20. (anglicky)
- ↑ Doe v Jiang Zemin, Bo Xilai, Lou Gan et al. [online]. Human Rights Law Foundation [cit. 2012-03-22]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Spanish Judge Calls Top Chinese Officials to Account for Genocide [online]. canadafreepress.com [cit. 2010-02-02]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Spanish court indicts Chinese officials for genocide [online]. secretchina.com [cit. 2010-02-02]. Dostupné online. (anglicky) [nedostupný zdroj]
- ↑ Španělsko bude soudit vysoké čínské představitele za genocidu [online]. theepochtimes.com (Velká Epocha) [cit. 2010-02-02]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-11-26.
- ↑ Argentine judge asks China arrests over Falun Gong [online]. reuters.com [cit. 2010-01-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Argentinský soudce vydal příkaz k zadržení bývalých čínských pohlavárů za genocidu Falun Gongu [online]. theepochtimes.com (Velká Epocha) [cit. 2010-01-10]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-02-02.
- ↑ Hrozí v Číně převrat? [online]. ceskatelevize.cz [cit. 2012-03-15]. Dostupné online.
- ↑ Čína: Souboj komunistických frakcí [online]. velkaepocha.sk [cit. 2012-03-15]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2012-03-29.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Ťiang Ce-min na Wikimedia Commons
- (anglicky) BBC – Profile: Jiang Zemin
- (anglicky) Encyclopædia Britannica – Jiang Zemin
Prezidenti Čínské lidové republiky (seznam) | |
---|---|
Mao Ce-tung (1954–1959) • Liou Šao-čchi (1959–1968) • Li Sien-nien (1983–1988) • Jang Šang-kchun (1988–1993) • Ťiang Ce-min (1993–2003) • Chu Ťin-tchao (2003–2013) • Si Ťin-pching (od 2013) |
Člen vedení Komunistické strany Číny | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
|
Člen vedení ozbrojených sil Čínské lidové republiky | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
|
Představitelé Šanghaje po roce 1949 | |
---|---|
tajemníci městského výboru KS Číny | Žao Šu-š’ (1949–1950) • Čchen I (1950–1954) • Kche Čching-š’ (1954–1965) • Čchen Pchi-sien (1965–1967) • Čang Čchun-čchiao (1971–1976) • Su Čen-chua (1976–1979) • Pcheng Čchung (1979–1980) • Čchen Kuo-tung (1980–1985) • Žuej Sing-wen (1985–1987) • Ťiang Ce-min (1987–1989) • Ču Žung-ťi (1989–1991) • Wu Pang-kuo (1991–1994) • Chuang Ťü (1994–2002) • Čchen Liang-jü (2002–2006) • Chan Čeng (úřadující, 2006–2007) • Si Ťin-pching (2007) • Jü Čeng-šeng (2007–2012) • Chan Čeng (2012–2017) • Li Čchiang (2017–2022) • Čchen Ťi-ning (2022– ) |
starostové | Čchen I (1949–1958) • Kche Čching-š’ (1958–1965) • Cchao Ti-čchiou (1965–1967) • Čang Čchun-čchiao (1967–1976) • Su Čen-chua (1976–1979) • Pcheng Čchung (1979–1980) • Wang Tao-chan (1980–1985) • Ťiang Ce-min (1985–1988) • Ču Žung-ťi (1988–1991) • Chuang Ťü (1991–1995) • Sü Kchuang-ti (1995–2001) • Čchen Liang-jü (2001–2003) • Chan Čeng (2003–2012) • Jang Siung (2012–2017) • Jing Jung (2017–2020) • Kung Čeng (2020– ) |
předsedové městského lidového shromáždění | Jen Jou-min (1979–1981) • Chu Li-ťiao (1981–1988) • Jie Kung-čchi (1988–1998) • Čchen Tchie-ti (1998–2003) • Kung Süe-pching (2003–2008) • Liou Jün-keng (2008–2013) • Jin I-cchuej (2013–2020) • Ťiang Čuo-čching (2020–2023) • Tung Jün-chu (2023) • Chuang Li-sin (2024– ) |
předsedové městského výboru ČLPPS | Kche Čching-š’ (1955–1958) • Čchen Pchi-sien (1958–1967) • Pcheng Čchung (1977–1979) • Wang I-pching (1979–1983) • Li Kuo-chao (1983–1988) • Sie Si-te (1988–1993) • Čchen Tchie-ti (1993–1998) • Wang Li-pching (1998–2003) • Ťiang I-žen (2003–2008) • Feng Kuo-čchin (2008–2013) • Wu Č’-ming (2013–2018) • Tung Jün-chu (2018–2023) • Chu Wen-žung (2023– ) |